29.971 fps
Tak deti, sedíte pohodlne?
Teda začnem.
Tento príbeh začal pred tisíckami rokov,
ale všetko to skončilo iba za sedem dní.
Pred mnohými rokmi,
nebola žiadna z vecí, ktoré vidíme teraz:
slnko, mesiac, hviezdy, zem,
zvieratá ani rastliny... Nič nejestvovalo.
Iba Boh
a tak iba On ich mohol vytvoriť.
A to aj urobil.
Simpson. Čo to bolo za človeka.
Chcela by som vedieť čo sa s ním stalo?
Myslím, že je mŕtvy ako všetci.
Ach, to boli časy.
Pán Tuttle, vaše vlasy.
Áno?
Dobré ráno, madam. Prišli sme kvôli...
Och, áno, samozrejme.
Poďte.
Neočakávala som vás tak skoro.
Vy ste...?
Som Bertha Millsová, madam.
A toto je Edmund Tuttle.
Teší ma, že vás spoznávam, madam.
Vy musíte byť záhradník.
Správne. Záhradník.
A táto mladá slečna sa volá Lydia.
Máte veľa skúseností s údržbou domácnosti?
Oh, nenechajte sa oklamať tou anjelskou tváričkou, madam.
Je staršia ako vyzerá.
Viete žehliť?
O čo ide? Zhltla ste si jazyk?
Nemôže rozprávať, madam.
Ten úbohý drobček je nemý.
Och.
Och, ale je výborná pomocníčka.
To vám môžem zaručiť.
V poriadku.
Dobre. S bývalou slúžkou som sa aj tak priveľa rozprávala.
Nasledujte ma.
Pani Millsová, vy a dievča...
budete spať v podkroví hore schodmi.
- A vy, pán... - Tuttle, madam.
Vy by ste mohli spať vzadu v kôlni.
Ako vidíte, domáce práce boli pomerne zanedbané...
odkedy sa stratilo služobníctvo, už skoro pred týždňom.
Myslíte tým, že zmizli?
Vyparili sa.
Žiadne upozornenie, nič.
Nevyzdvihli si ani mzdu.
Oni... oni proste od nás odišli.
Aké zvláštne veci sa stávajú.
Čoskoro zistíte, že sú časy...
keď tento dom nie je úplne ideálnym domom.
Preto môj inzerát v novinách...
požadoval poctivých, pracujúcich ľudí.
Nie je nik viac poctivejší a pracovitejší ako sme my.
Nie je to tak, pán Tuttle?
Oh, vždy sme tí najpoctivejší.
A, uhm, veľmi pracovití.
Kuchyňa.
Raňajkovávam o 8:00...
deti o 9:00.
Obed sa bude podávať o 13:00 a večera o 19:30.
A čo pán, madam?
Pán odišiel do vojny...
pred rokom a pol.
Nemám o ňom žiadne správy odkedy vojna skončila.
Kto z vás varí?
Prepáčte, madam.
Kto z vás varí?
Všimnite si, čo robím.
V tomto dome, nijaké dvere nesmú byť otvorené...
bez toho, aby predchádzajúce neboli najprv zavreté.
Je potrebné, aby ste si to pamätali.
Nie je to také ľahké, ako by sa mohlo zdať.
Je to 15 rozličných kľúčov od všetkých 50 dverí...
v závislosti od toho, v ktorej časti domu sa vtedy nachádzate.
Pani Millsová, od zajtra a naďalej...
budete mať na starosti zväzok kľúčov.
Áno, madam.
Hudobný salónik.
Toto staré piano tu bolo, už keď sme sa sem nasťahovali.
Prosím nenechávajte deti búchať na neho.
Dostávam z toho migrénu.
Ticho je niečo, čo si ceníme...
nadovšetko v tomto dome.
Preto tu nenájdete telefón, rádio...
alebo niečo iné, čo robí hluk.
Och, tiež nemáme elektrinu.
Počas vojny ju Nemci odstrihli...
tak sme sa naučili žiť bez nej. Pokračujme.
Madam, nie je potrebné ukazovať nám celý dom.
Áno!
Áno, je.
Väčšinu času ťažko uvidíte cestu.
Je často ťažké rozoznať...
či je tam stôl, stolička, dvere, príborník...
alebo jedno z mojich detí hrajúcich sa na schovávačku.
Ako to myslíte, madam?
Možno by som vám mala predstaviť deti.
Pán. Tuttle, teraz môžete vidieť záhradu.
Náradie nájdete v kôlni.
Áno, madam.
Vy dve môžete začať zaťahovať závesy.
Všetky.
Poďte.
Zobudím ich. Počkajte tu.
Čokoľvek urobíte, neodostierajte závesy.
Vstávať, budíček.
Teraz poďme.
Oči zatvorené, ruky spolu.
Buď mi poblíž počas dňa,
Ježiš, ku ktorému ide moja modlitba.
Blahoslavená Panna čistá,
k Tebe sa obraciam.
Ježiš, Mária, nepoškvrnená ruža,
chráňte nás do konca dňa.
Stále napoly spia.
Aké milé detičky.
Tak... čo poviete?
Ako sa máte?
Ako sa máte, deti?
Moje meno je pani Millsová...
ale môžete mi hovoriť Bertha, ak chcete.
A aké sú vaše mená?
- Anne. - Nicholas.
Anne a Nicholas. Aké pekné mená.
Budete naša nová pestúnka?
Mm-hmm.
Áno, moje zlatká. Som vaša nová pestúnka.
Je čas na ich raňajky.
Lydia, choďte do kuchyne a zatvorte všetky okenice.
Doktori nikdy neboli schopní nájsť liek.
Proti čomu?
Ich stavu.
Deti majú veľmi vážnu alergiu na svetlo.
Sú citlivé na svetlo a nikdy nesmú byť vystavené...
nijakému svetlu oveľa silnejšiemu ako je toto.
Inak, v priebehu minút...
im navrú pľuzgiere a vredy...
a začnú sa dusiť.
Mohlo by to byť napokon osudné.
Bože na nebesiach.
Nechutí mi tento toast.
Och? Prečo nie?
Chutí podivne.
Predtým som ho mala radšej.
To preto, lebo predtým ho urobil niekto iný.
Kedy sa vrátia?
Nevrátia sa, dieťa.
Tak ako ocko.
Ocko sa vráti, predsa.
Pani Millsová, náš ocko bojuje vo vojne vo Francúzsku.
Je to svetová vojna.
Viem, ale je vo Francúzsku.
Tak dosť, klebetníci.
Dojedzte raňajky.
Tiež od nás odídete?
Samozrejme, že nie!
Prečo by som vás mala opustiť?
Tí druhí povedali, že by neopustili...
ale opustili, a potom sa to stalo.
Buď ticho!
Čo tým myslíš, Anne?
Čo sa stalo?
Mama sa stala... šialenou.
- Nič sa nestalo. - Áno, stalo sa.
- Nie, nestalo! - Áno, stalo!
Buďte ticho.
Čo sa deje? Chcem vidieť tie taniere prázdne...
za menej ako minútu. Je to jasné?
Pani Millsová, mohli by ste na chvíľočku?
Chcem sa s vami porozprávať.
Áno, madam.
Poštár zvyčajne chodieva každú stredu.
Ale práve som skontrolovala schránku...
a tento týždeň tu nebol.
Obávam sa, že nechápem, madam.
Ten list mal byť vyzdvihnutý...
a doručený do novín pred piatimi dňami.
Je to inzerát na služobníctvo.
Keďže nikdy nebol publikovaný...
mohli by ste mi vysvetliť, čo tu robíte?
Och, chápem.
Madam, to som sa vám chystala povedať...
keď ste nám otvorili dvere.
Pravdou je, že sme vlastne prišli...
náhodou.
Veľký dom ako je tento...
vždy potrebuje niekoho, kto sa vyzná.
Pracovali ste predtým v dome ako je tento?
Môže to byť pre vás prekvapením, madam, ale...
v skutočnosti, sme pracovali tu.
Tu?
Oh, teda, bolo to pred pár rokmi.
Ak vám to nevadí, tak hovorím, madam...
boli to najlepšie roky môjho života.
Preto sme prišli, pretože tento dom...
znamená pre nás veľa.
Možno by bolo najlepšie ukázať vám odporúčania, madam.
Nie, nie, nie.
Neobťažujte sa. Nie je to potrebné.
Takže ste povedali, že poznáte dom dobre?
Ako chrbát svojej ruky.
To však predpokladá, že stenám nevyrašili nohy...
a medzitým sa nepremiestnili.
Jediná vec, čo sa tu premiestňuje je svetlo.
Ale zmení to všetko.
Je to vcelku, prinajmenšom ťažké vyjadriť.
Jeden by mohol skoro povedať... neznesiteľné.
Jediný spôsob vytrvania je udržať si chladnú hlavu.
Oh, áno, madam.
Nemám rada výmysly.
Divné predstavy. Viete, čo tým myslím?
Myslím, že áno, madam.
Moje deti majú občas divné predstavy.
Ale nemusíte im dávať nijakú pozornosť.
Deti budú deťmi.
Áno, samozrejme, madam.
V poriadku. Môžete zostať.
Ďakujem veľmi pekne, madam.
Stalo sa to.
"Rímsky vladár sa snažil...
"zmeniť ich názor neskôr..."
"Zmeniť ich názor." Bodka.
- "Neskôr... -Mm-hmm.
"ich nariadil zbiť.
"Ale Justus a Pastor, sa nebáli...
"radovali sa a boli ochotní zomrieť pre Krista.
"Keď to uvidel...
"rímsky vladár kypel hnevom...
"a nariadil im zoťať hlavy."
Čo si objavila také zábavné?
No...
No, čo?
Tie deti boli naozaj hlúpe.
Prečo?
Pretože povedali, že oni veria iba v Ježiša...
a potom ich kvôli tomu zabili.
A čo by si spravila ty, zaprela Krista?
No, áno.
Vnútri by som v neho verila...
ale nepovedala by som to Rimanom.
Ty si to tiež myslíš, Nicholas?
Rozumiem.
Tak vy by ste klamali, zapierali Krista.
Zachránili by ste si svoje hlavy pred Rimanmi...
To je pravda.
Ale čo by sa stalo potom?
Kedy?
V budúcom živote.
V tom, čo nás čaká, keď zomrieme.
Kam by ste šli?
Ahh.
Kam, Nicholas?
Do detského predpeklia.
Čo je detské predpeklie, Anne?
Jedno zo štyroch pekiel.
Ktoré sú?
Ja, ja, ja! Ja!
Nie, nechaj ho odpovedať. Ktoré sú?
Je tam peklo, kam idú zatratenci...
potom je tam očistec...
Áno.
Lono Abrahámovo, kde idú hriešnici...
a predpeklie, kam idú deti.
V strede zeme.
Kde je veľmi, veľmi horúco.
Tam pôjdu deti, ktoré klamú...
ale oni tam nepôjdu iba na pár dní.
Och, nie.
Nie, sú zatratení. Navždy.
Premýšľajte o tom.
Pokúste sa predstaviť koniec večnosti.
Zatvorte oči.
Zatvorte oči a skúste si to predstaviť.
Navždy.
Bolesť... navždy.
Dostávam závrat.
Teraz chápete,
prečo Justus a Pastor povedali pravdu?
V poriadku.
Otvorte si čítanky na šiestej lekcii.
Nemôžeme sa hrať?
Určite nie.
Najprv si prečítate lekciu...
potom sa ju naučíte naspamäť.
Celú?
Nijaké protestovanie...
a dnes nebude žiadne hranie po celý deň.
V skutočnosti, myslím, že by ste sa mali učiť v oddelených izbách.
Nie, nie, nie!
Áno, áno, áno!
Ale my sme vystrašení, keď sme od seba!
Vystrašení? Ako by ste doteraz tento dom nepoužívali.
Čo ak uvidíme ducha?
Rozprávala ti sestra jednu z jej historiek?
Nič som mu nerozprávala!
Ak uvidíš ducha, povieš "Ahoj"...
a budeš pokračovať v učení.
- Poď do hudobného salónika. - Prečo ja?
Pretože som to povedala! Teraz poďme.
Vezmi si knihu.
Nicholas, chcem vidieť, že si sa tú lekciu naučil...
do hodiny.
- Mama... - Čo?
Pobozkaj ma.
"Pobozkaj ma. Pobozkaj ma."
Anne, počkaj na mňa vonku.
Vieš, že nemôžem.
Tamto.
Pani Millsová, zastrite všetky závesy.
Moja dcéra prejde cez obývačku.
Áno, madam.
V poriadku, Anne.
Miláčik...
Mama nemôže byť s tebou po celý čas, hmm?
Musíš sa učiť byť samostatný.
Kde je tvoj ruženec?
Kedykoľvek sa budeš báť...
chcem, aby si ho stisol celou tvojou silou...
povedz Náš Otec a tvoj strach odíde.
- Neodíde. - Áno, odíde. Čestne.
Nevidíš, že keď to robíš...
Pán je s tebou?
Nie je žiaden dôvod sa báť.
"Dom a rodina.
"My všetci žijeme v dome s našou rodinou.
"Rodina je zvyčajne tvorená rodičmi...
"deťmi a ich starými rodičmi.
"Musíme byť poslušní..."
"... a milí k ostatným členom našej rodiny...
"a nikdy sa nesmieme hádať alebo sa biť...
"s našimi bratmi a sestrami."
Máte deti?
Nie.
Pán Tuttle a dievča Lydia sú všetko, čo mám
a ja som všetko, čo majú oni.
Narodila sa tak už?
Prepáčte, madam?
Dievča. Je od narodenia nemá?
Nie.
Myslím, že som tu skončila, madam.
Ak ma ospravedlníte, myslím, že pôjdem...
a pozriem sa, či pán Tuttle nepotrebuje pomoc.
Nicholas!
Nicholas, idem!
Och!
- Nicholas? - Čo sa deje?
Prečo si plakal?
Neplakal som. Čítal som.
Ale práve som ťa počula... Anne!
Anne?
Ešte som sa to nenaučila, mama.
- Si v poriadku? - Áno.
- Prečo si plakala? - Neplakala.
Pred chvíľou som ťa počula.
Nie je potrebné, aby si sa cítila zahanbená, zlatko.
Nie som.
Keby som bola plakala, povedala by som ti to.
Och, skutočne. Takže som si to predstavila, však?
Nie. To bol ten chlapec.
Aký chlapec?
Viktor.
Kto je Viktor?
Chlapec, ktorý tu bol pred chvíľkou.
Povedala som mu, aby ma nechal učiť sa...
ale on neprestával plakať.
Myslím, že je to rozmaznané decko.
Povedal, že sme mali odísť z domu.
Och, povedal, teraz? A prečo plakal?
Pretože nemá rád tento dom...
ale musí tu bývať. Jeho otec je klavirista...
- Jeho otec je klavirista? - Áno.
Už som mu povedala, že mu nie je dovolené dotýkať sa klavíra.
Nie je, však, mama?
Takže ty si sa rozprávala aj s jeho otcom?
Nie, iba s Viktorom.
Jeho otec je s ostatnými v hale.
Práve som prišla z haly. Nikto tam nie je.
Museli vyjsť hore schodmi. Prezerajú si dom.
To stačí, Anne! Je toho dosť!
Teraz, prečo si plakala?
To bol Viktor!
- Tak kde je teraz? - Odišiel tadiaľ!
Nemohla by si mi povedať, ako chlapec...
sa môže dostať dnu a von z tejto izby, ak je zamknutá?
Myslela som, že som to celkom objasnila.
Žiadne dvere sa neotvoria
bez toho, aby sa predošlé najprv zatvorili.
Je to tak ťažké pochopiť?
Tento dom je ako loď.
Svetlo musí byť ovládnuté ako keby to bola voda...
otváraním a zatváraním dverí.
V stávke sú životy mojich detí!
Ale madam...
Nehádajte sa so mnou! Buďte ticho!
Kto z vás bol posledný v tejto miestnosti?
Lydia?
Nemá kľúč. Už som vám to povedala.
Takže potom zostávate vy.
Ale ja som bola v hale po celý čas.
A potom som išla do záhrady.
Videli ste ma na vlastné oči.
Dúfam, že nenaznačujete, že som to bola ja!
Myslíte si, že by som prehliadla takú vec...
a ohrozila život mojej vlastnej dcéry?
Nemáš čítať pri stole.
Och, naozaj?
Kto to povie mame? Ty?
Alebo možno ty?
Naozaj si videla chlapca?
Áno. Volá sa Viktor.
Je duch?
Nebuď hlúpy. Duchovia takí nie sú.
Akí sú?
Povedala som ti tisíckrát.
Chodia v bielych plachtách a nesú reťaze.
- Ako to vieš? - Pretože som ich videla.
Vychádzajú v noci.
Klamárka. Kde?
- Si hlúpa. - Ani nie z polovice taká ako ty.
Neverím ti, že si videla toho chlapca.
Ver čomu chceš.
Čoskoro budeš žobrať, aby sme sa s tebou hrali.
Nicholas!
Há? Čo?
Pozri.
Prečo si odostrela závesy?
- To som nebola ja. - Kto to potom bol?
To bol Viktor.
Robil to celú noc.
Klameš. Poviem to mame.
- Takže som klamárka, však? - Áno.
Viktor, vyjdi spoza toho závesu...
preto, aby ťa môj hlúpy brať mohol vidieť.
Nechaj ma.
Tak ty ho nechceš teraz vidieť?
Si bojazlivá huspenina.
Bojazlivá, bojazlivá huspenina.
Potom to budem musieť urobiť sama.
To stačí, Viktor.
Nicholas. Nicholas.
Povedz mu, aby nechal na pokoji tie závesy.
Nepočúvne ma.
Prestaňte. Choďte z mojej postele, obaja.
Toto je naša posteľ.
Nie, je moja.
Anne, prosím prestaň meniť hlas.
Ty buď ticho bojazlivá huspenina.
Počúvaj, ak neprestaneš, zavolám moju mamu...
a ona ťa odtiaľto vykopne.
Nepoznáš moju mamu.
A ty nepoznáš mojich rodičov.
Anne, poviem to o tebe mame.
Nebuď hlúpy. Nevidíš, že to nie som ja?
Viktor, dotkni sa jeho líca, nech vie, že si skutočný.
Aah!
Mama! Pomoc!
Pomoc! Pomoc, Mama!
Čo je? Čo je?
Čo je?
Klamala ma a ja som jej povedal, aby bola ticho.
Som znechutená. Počuješ ma?
Som z teba znechutená!
Nič som neurobila!
"Preto ho Pán Boh poslal preč...
"z Rajskej záhrady...
"aby obrábal pôdu, z ktorej bol stvorený.
"Tak vyhnal človeka,
"a na východ od Rajskej záhrady,
"postavil cherubov s planúcimi mečmi,
"ktorí strážili cestu...
"ku Stromu Života."
Tu, som skončila.
Veľmi dobre.
Teraz môžeš požiadať Panenku o odpustenie.
Čo? To sme si nedohodli!
Nič sme si nedohodli, mladá slečna.
Dnes budeš potrestaná a urobíš, čo poviem.
Nemôžeš ma donútiť požiadať Panenku o odpustenie.
Ako sa opovažuješ!
Mama, nebudem žiadať o odpustenie za niečo, čo som neurobila!
Povedala si bratovi, že je ešte niekto v izbe!
- Ale bol! - Klameš!
Neklamem!
Anne...
pamätáš sa na príbeh o Justusovi a Pastorovi?
Deti, ktoré nehovoria pravdu skončia v detskom predpeklí.
To hovoríš ty, ale ja som čítala...
že detské predpeklie je iba pre deti, ktoré neboli pokrstené.
A ja som!
"A Abrahám vzal drevo,
"na zápalnú obetu a naložil ho Izákovi, svojmu synovi.
"A vzal so sebou oheň a nôž,
"a šli spoločne.
"A Izák povedal Abrahámovi, svojmu otcovi,
"a povedal, "Môj otec",
"a on povedal, "Tu som, môj syn"."
Pozreli ste sa na Nicholasa?
Áno, madam.
Malý anjeliček rýchlo zaspal.
A čo Anne?
Stále je na schodoch?
Och, áno, madam.
Radšej by som ju mala niekde, kde by bola na očiach...
ale nemôžem vyšívať v tak slabom svetle.
Ako dlho bude trvať toto potrestanie?
Už sú to tri dni.
Je to na nej.
Musí sa naučiť prehltnúť hrdosť...
a požiadať o odpustenie.
Rozhodne je čas, aby začala čítať Bibliu.
Kňaz bude veľmi potešený, keď sa to dozvie, madam.
Ak sa mu niekedy bude ráčiť nás navštíviť.
Vie veľmi dobre, že deti nemôžu vyjsť von.
Povedal mi včera...
že sa zastaví hneď, ako bude môcť.
Začínam sa cítiť úplne odrezaná od sveta.
Táto hmla tomu práve nepomáha.
Nikdy predtým tak dlho netrvala.
Och, to je pravda, madam.
Ešte aj čajky stíchli.
Anne!
Anne, nepočujem ťa.
Och!
Mimochodom, pani Millsová...
Zniesla som ten hluk...
čo robila Lydia, keď pobehovala nad mojou hlavou.
Behala hore a dole,
ako by tam boli tri.
Mohli by ste jej láskavo povedať, že načisto nie je potrebné...
spôsobovať taký randál...
pri malom upratovaní?
Nemohla by som strpieť ďalšiu migrénu.
Poviem jej, madam.
Ďakujem.
Tentoraz naozaj zašla priďaleko.
Lydia! Lydia!
"...na Pánovej hore uzriete.
"A anjel Pána..."
Čo sa tam hore deje?
Nič, mama. Iba si čítam, ako si mi povedala.
- Tiež si to počula? - Počula čo?
"A anjel Pána...
"zavolal na Abraháma z nebies...
"druhý krát a povedal...
""Na seba som prisahal", povedal Pán..."
Pšt!
Čo to bolo?
Neviem.
Anne, povedz mi kto robí ten hluk.
Nepoviem ti, mama.
Povieš mi.
Povedala som ti, že niekto bol v izbe...
a ty si ma potrestala.
Teraz neviem, čo povedať.
Anne, chcem pravdu.
Povedz mi, ak je niekto tam hore.
Tam. V haraburdárni.
Mama, vpúšťaš sem svetlo.
- Je to žena. - Čo je?
Kde išli?
Práve prešli okolo. Nevidela si ich?
Ktorým smerom išli?
Tadiaľ, tadiaľ a dole tiež.
Sú všade. Hovoria, že tento dom je ich.
A dajú dole závesy.
Madam, ukľudnite sa, prosím.
Neukľudním sa!
Počas piatich rokov okupácie...
sa mi podarilo zabrániť vkročeniu jedinej nacistickej nohy do tohto domu...
a teraz je tu niekto, otvárajúci a zatvárajúci dvere.
Madam, toto je veľmi starý dom.
Parkety vŕzgajú a potrubie škvŕka...
Boli tam hlasy. Hovorím vám.
Mama, pozri.
Chlapec a dve ženy, rozprávajúce sa spolu.
Mama, pozri!
Urobila som to včera.
Toto je otec, toto je matka...
toto je Viktor, a toto je stará žena.
Čo symbolizujú tieto čísla?
To je číslo, koľkokrát som ich videla.
Najviac som videla tú starú ženu.
Och, Bože na nebesiach.
Pani Millsová, choďte a zavolajte pána Tuttleho.
Musíme prehľadať okamžite celý dom...
predtým ako sa zotmie.
- Áno, madam. Tu, teraz. - Mama!
Áno, zlatko. Je to v poriadku.
Nič sa ti nestane, pokiaľ je tu mama.
Pozri, mama. Naozaj ma desí.
Ako by sa na teba nepozerala,
ale pritom ťa vidí.
A vždy hovorí "Poď so mnou"...
Nie, Anne, neklam mi.
Čestne, mama. A pýta sa ma detaily.
Viktor mi povedal, že je čarodejnica.
Čo sa ťa pýta?
Detaily.
Jej dych zapácha.
Musíme odostrieť všetky závesy.
Nechcem žiadny tmavý kút, v ktorom by sa niekto mohol ukryť.
Áno, madam.
Vy obaja prehľadajte pravé krídlo,
a ja prehľadám ľavé.
Potom prehľadáme poschodie.
Možno sú duchovia,
ktorí žili v tomto dome predtým.
Nebuď hlúpy. Už som ti povedala.
Duchovia chodia v plachtách...
nesú reťaze a robia "Húúú".
Teda, Anne.
Prečo si vymýšľaš také historky?
Nevymýšľam. Čítam ich v knihách.
No, nemala by si veriť všetkému...
čo čítaš v knihách.
To hovorí naša mama.
Hovorieva, že celá táto vec o duchoch je odpad...
a potom od nás očakáva...
že budeme veriť všetkému, čo je napísané v Biblii.
A neveríš tomu?
Verím v niektoré veci.
Ale, napríklad, neverím...
že Boh stvoril svet za sedem dní.
A neverím, že Noe...
vzal všetky tie zvieratá na jednu loď...
alebo, že Svätý Duch je holubica.
Nie, tomu tiež neverím.
Holubice sú hocičo, ale nie sväté.
Kakajú nám na okná.
Spomenuli ste niečo z toho vašej mame?
Och.
Madam.
Áno?
Všetko sme prehľadali, madam.
Nik tu nie je.
Chápem.
Pani Millsová.
Áno, madam?
Máte nejakú predstavu, čo by to mohlo byť?
To je fotoalbum, madam.
Nie, však pozrite. Všetci spia.
Pozrite.
Oni nespia, madam. Sú mŕtvi.
Je to kniha mŕtvych.
V minulom storočí, myslím,
zvykli fotografovať mŕtvych,
v nádeji, že ich duše,
budú žiť cez portréty.
Sú tam tiež skupinové portréty.
A deti!
Och, je to strašné!
Ako mohli byť títo ľudia tak poverčiví?
Žiaľ za smrťou milovaného...
môže viesť ľudí k zvláštnym veciam.
Zbavte sa toho. Nechcem to v dome.
Áno, madam.
Pani Millsová, je chladno.
Prečo neprídete a nesadnete si k ohňu?
Ďakujem veľmi pekne, madam.
Tak... porozprávajte mi o tom, ako ste tu predtým pracovali.
Dozerali ste vtedy na deti?
Nie, mala som na starosti beh domácnosti.
Hmm. Bolo tu veľa služobníkov?
Och, okolo pätnásť.
Hoci ku koncu...
zostali sme iba traja.
Prečo?
Moji zamestnávatelia sa presťahovali do Londýna.
Chodievali sem menej a menej...
keďže je to z cesty.
Takže postupne sa dom proste vyprázdňoval.
Každý chce opustiť tento prekliaty ostrov.
Moja rodina odišla v lete roku 1940....
tesne pred inváziou.
To bolo naposledy, čo som o nich počula.
Och.
Neobviňujem ich.
V skutočnosti, my sme odišli tiež.
Hoci, viete...
niekedy, keď odídete...
je to akoby to bolo s vami po celý čas.
Ja som sa vždy cítila, akoby som nikdy tento dom neopustila.
Prečo ste odišli?
Oh, bolo to kvôli tuberkulóze.
Celá oblasť bola evakuovaná.
Och.
Bolo to vtedy, keď Lydia onemela?
Áno, myslím...
hoci moje spomienky sú trocha zašlé tieto dni, madam.
Čo sa jej stalo?
Stalo sa to zrazu, jedného dňa.
Proste... prestala rozprávať.
Musel byť na to dôvod.
Ľudia zrazu neprestanú rozprávať.
Tieto veci sú vždy výsledkom,
nejakého druhu traumy.
Niečo sa jej muselo stať.
Zaobchádzali s vami zamestnávatelia dobre?
Och, boli k nám vždy veľmi milí.
Boli sme pre nich ako rodina.
Viete, madam, myslím, že pôjdem do postele.
Nikdy nebudem schopná vstať ráno.
Choďte.
Zostanem tu o chvíľku dlhšie.
Áno, madam.
Prepáč, že som bola na teba tak tvrdá.
Môžeš mi odpustiť?
Anne.
Mama.
Čo?
Kedy sa vráti ocko?
Keď sa skončí vojna.
Prečo išiel do vojny?
Chcem tým povedať, že nikto nám nič zlé neurobil.
Ocko odišiel...
Ocko odišiel, pretože je veľmi statočný...
a pretože nebol pripravený na to...
aby mu Nemci hovorili, čo musí robiť.
Prečo?
Charles...
kde si?
Pani Millsová!
Čo sa deje, madam?
Kľúč od hudobného salónika, dajte mi ho!
Rýchlo!
Čo sa deje, madam?
Poďme!
Och, môj Bože.
Och!
Skontrolovala som tú izbu sama.
Bola prázdna.
Vezmite si tieto tabletky, madam.
Urobia vám dobre.
A predsa som cítila, akoby tam ešte niekto bol.
A nebol to človek.
Niečo v tomto dome je.
Niečo diabolského.
Madam...
Niečo, čo nie je...
nie je v pokoji.
Viem, že tomu neveríte.
Neveríte, však?
Neobviňujem vás.
Nezvykla som veriť týmto veciam.
Verím tomu, madam.
Vždy som verila v tieto veci.
Nie je ich ľahké vysvetliť...
ale stávajú sa.
Všetci sme počuli príbehy o druhej strane,
teraz a potom...
a myslím, že niekedy svet mŕtvych...
sa zmieša so svetom žijúcich.
Ale to je nemožné.
Pán by nikdy nedovolil takú chybu.
Živí a mŕtvi...
sa stretnú iba na konci večnosti.
Tak sa hovorí v Biblii.
Madam...
tam nie je vždy odpoveď na všetko.
Kam idete, madam?
Idem do dediny zaplatiť Otcovi McGrawovi návštevu.
Ak nepríde sem, potom pôjdem za ním ja.
Privediem ho sem.
Madam, mali by ste počkať, kým sa počasie nezlepší.
Čakala som dosť dlho.
Madam, kňaz mi povedal...
Nestarám sa, čo povedal vám!
Chcem, aby mi to povedal osobne!
Musí prísť dnes!
Ale čo mu idete povedať?
Že sme prehľadali každú izbu centimeter po centimetri...
a teraz ich potrebujem posvätiť.
Madam, prosím, počkajte.
Stále je veľmi skoro.
- Pán Tuttle. - 'bré ráno, madam.
Potrebujem, aby ste pohľadali v záhrade náhrobné kamene.
Náhrobné kamene?
Áno. Keď môj manžel kupoval tento dom...
bolo nám povedané, že tu bol malý cintorín.
Myslím, že to bolo niekde tam, medzi stromami.
Nič som nevidel.
Skontrolujte to pozorne. Mohli by byť zarastené.
Áno, madam.
Potrebujem vedieť, či tu bola pochovaná rodina...
a či mali malého chlapca -- Viktora.
Teraz si myslí, že v dome straší.
Myslíš, že je bezpečné nechať ju ísť?
Och, neobávaj sa.
Hmla jej nedá ďaleko zájsť.
Och, áno, hmla.
Hmla, samozrejme.
A kedy si myslíš...
že by sme to mali vyjasniť?
Všetko v správny čas, pán Tuttle.
Všetko v správny čas.
Keď už o tom hovoríme.
Čo--
Charles?
Grace?
Si tu. Ty si tu.
Povedali, že nie je nijaká nádej.
Povedali, že ťa mám vyhlásiť za mŕtveho.
Hovoria veľa vecí.
Och, ďakujem.
Ďakujem ti, Bože.
Každý deň som sa za toto modlila...
prosila Boha, aby ťa priviedol späť.
Priviedol deťom ich otca.
Priviedol ho...
Ale kde si bol celý ten čas?
Tam vonku... hľadajúci môj dom.
Si taký iný.
Taký iný.
Niekedy krvácam.
Madam...
Pani Millsová...
toto je môj manžel.
Teší ma, že sa s vami stretávam, pane.
Je veľmi slabý.
Tu.
Chcem, aby ste pripravili horúci kúpeľ a nejaké čisté oblečenie.
A niečo na jedenie.
Hneď, madam.
Ako sa majú moji malí?
Ocko!
Prečo ti to trvalo tak dlho?
Ahoj, Nicholas.
Hovorila som ti, vidíš.
Povedala som ti, že sa vráti.
Obaja ste poslúchali?
Boli sme veľmi dobrí.
Boli ste dobrí k mame?
Veľmi dobrí.
Učili sme sa každý deň na naše prvé prijímanie.
Ocko, zabil si niekoho?
Och! Už ide!
Zlatko, pripravili sme ti obed.
Pôjdeš dole, alebo radšej...
Kedy ocko zíde dole?
Buď trpezlivá, Anne. Ocko sa necíti dobre.
Povedal, že videl veľa mŕtvych ľudí.
Pššt.
Mama, keď ľudia zomrú vo vojne...
kam idú?
Och, čo je to za otázku.
- Závisí to... - Na čom?
Či bojovali na strane dobrých alebo zlých.
Tvoj otec, napríklad, bojoval za Anglicko...
na strane dobrých.
Ako vieš, kto sú dobrí a kto zlí?
Dosť bolo otázok. Jedzte.
Nikdy nepôjdeš do vojny.
Nikdy nikam nepôjdeme.
Och.
Nič ti neujde.
Je ti oveľa lepšie doma s tvojou mamou a ockom...
ktorí ťa veľmi, veľmi milujú.
A votrelcami.
Nie sú tu žiadni votrelci.
Ale povedala si, že sú.
Nie, povedala som, že tu nie sú žiadny votrelci.
Nechcem už o tom počuť ani slovo.
- Ale povedala si... - To stačí!
Môžem niečo povedať?
- Nie! - Prečo nie?
Pretože... pretože nemôžeš!
Anne, prestaň tak dýchať.
Počula si ma. Prestaň.
Prestaň dýchať.
Dobre, choď do svojej izby.
Choď do svojej izby. Dnes nebude žiaden dezert.
Och, žiaden plač, žiaden plač.
Och, prestaň s tým.
Pozri akú strašnú tvár máš, keď plačeš.
No a čo!
Tak, tak.
Počúvaj ma.
Videla som ich tiež.
Naozaj?
Áno.
Prečo to nepoviete mojej mame?
Potom mi možno uverí.
Sú veci, ktoré tvoja mama nechce počuť.
Verí iba tomu, čomu bola učená.
Ale neboj sa, skôr či neskôr...
uvidí ich.
Potom sa všetko zmení.
Ako?
Och, uvidíš.
Prídu veľké prekvapenia.
Prídu... zmeny.
Zmeny?
Teraz sa správa, akoby sa nič nestalo.
A čo jej dcéra?
Och, nie je taká vzpurná.
Deti bude ľahšie presvedčiť.
Nie, bude to matka, ktorá bude robiť problémy.
Myslíš, že jej manžel má nejaké podozrenie?
Nie. Nemyslím, že čo i len vie, kde je.
Och, pozrime sa na tú krásnu dcérku, čo mám.
Mama urobila tento závoj špeciálne pre teba.
Hmm?
Vyzerám ako nevesta.
Áno. To áno.
Potrebujem trochu skrátiť tie rukávy.
Môžeš si to už vyzliecť.
Nie.
Tieto šaty musia byť čistučké na prvé prijímanie.
Sľubujem, že ich nezašpiním.
Len mi ich nechaj trošku dlhšie na sebe.
Och, iba trošku?
Dobre. Za chvíľu sa vrátim.
Žiadne sedenie na zemi alebo opieranie sa o steny.
Nie.
Monsieur, zatancovali by ste si?
Je mi potešením.
Charles, nemôžeš takto pokračovať.
Musíš niečo jesť.
Oooo.
Na nebi
neviem, či je zamračené alebo jasno
oči mám len
pre teba, láska
Mesiac môže byť vysoko
Anne, musíš si tie šaty už vyzliecť.
Anne, počúvaš ma?
Anne?
Čo som ti povedala o sedení na dlážke?
Ale je čistá.
V tom nie je rozdiel.
Prečo nikdy nemôžeš urobiť to, čo si povedala...
Čo sa deje?
Kde je moja dcéra?
Čo si spravila s mojou dcérou?
Zbláznila si sa? Ja som tvoja dcéra.
Nie! Ty nie si moja dcéra!
Nie! Nie!
Ty nie si moja dcéra! Nie!
Nie!
Madam, počula som krik.
Chcela ma zabiť!
Neprestávala, kým nás nezabila!
Neprestávala!
Tíško, dieťa. Poď so mnou.
Si zlá! Si zlá! Zlá!
Zlá!
Ako jej je?
Nedá sa utíšiť...
tak som ju nechala s jej otcom.
Trvala na tom, že sa s ním chce rozprávať.
Čo sa stalo? Prečo ste zápasili?
To nebola ona.
Bola to stará žena s čudnými očami.
Napodobňovala hlas mojej dcéry.
Prisahala by som Bohu, že to nebola moja dcéra.
Och, Bože. Bože, pomôž mi.
Bože, pomôž mi. Čo sa to so mnou deje?
Ja neviem, čo sa to so mnou deje.
Musíte viac odpočívať.
Nemôžete byť zodpovedná za celý tento dom.
Nechajte to na nás.
My vieme, čo sa musí spraviť.
Čo tým myslíte?
Čo tým myslíte, že viete, čo sa musí spraviť?
Nič, madam. Iba som navrhla...
Nie je nič, čo by ste navrhli.
Kto si myslíte, že ste?
Nemáte ani predstavu, čo sa musí spraviť.
Alebo viete?
Čo je toto?
Tabletky na vašu migrénu, madam.
Tie, čo vždy beriete.
Prosím, potrebujem byť sama.
Áno, madam.
Poď, dieťa.
Anne mi povedala všetko.
Želám si, aby som mala vysvetlenie, ale nemám.
Najprv som si myslela, že v dome bol niekto iný.
Dokonca som si myslela, že tu boli duchovia.
Nehovorím o duchoch.
Hovorím o tom, čo sa stalo toho dňa.
Neviem, o čom hovoríš.
Povedz mi, že to nie je pravda.
Povedz mi, čo sa stalo.
Stalo?
Neviem, čo to do mňa vošlo ten deň.
Služobníctvo muselo odísť počas noci.
Nemalo odvahu povedať mi to do tváre.
Vedeli, že som nemohla opustiť dom.
Vedeli to.
Anne.
Anne, čo sa stalo?
Udrela ma.
Zbláznila sa ako v ten deň.
Pamätáš?
Nie.
Musíš mi odpustiť, Charles.
Nie ja. Deti.
Vedia, že ich milujem.
Vedia, že by som im nikdy neublížila.
Skôr by som zomrela.
Čo ideš urobiť?
Hneváš sa na mňa?
Iba som sa vrátil povedať zbohom...
mojej žene a deťom.
Teraz musím ísť.
Ísť kam?
Na front.
Nie. Vojna skončila.
Vojna neskončila.
O čom to hovoríš?
Nepôjdeš, počuješ ma?
Už si raz odišiel. Nemôžeš odísť!
Prečo?
Prečo si musel ísť do tej hlúpej vojny...
ktorá s nami nič nemala?
Prečo si nemohol zostať tu ako ostatní?
Ostatní sa vzdali.
Všetci sme sa vzdali!
Celý ostrov bol okupovaný!
Čo si čakal?
Čo si sa snažil dokázať odchodom do vojny?
Tvoje miesto bolo tu, s nami.
So svojou rodinou.
Milujem ťa.
Bolo toho na mňa veľa.
Žitie v temnote,
v tomto väzení.
Ale nie na teba.
Nebolo to dosť pre teba.
Preto si odišiel.
Nebola to iba vojna.
Chceš ma opustiť, však?
Och.
Anne!
Nicholas!
Čo je to? Čo...
Och! Och!
Och, môj Bože!
Sem! Och, môj Bože!
Oh! Oh!
Sem!
Oh!
Kde sú závesy?
Pani Millsová!
Ukážte. Ukážte.
Och, ste v poriadku!
Ste v poriadku!
Chcem ocka!
Ocko odišiel.
To nie je pravda!
Áno, je.
Je to pravda.
Mám ťa rád, mama.
Nájdi závesy.
Kto to bol?
Kto to spravil?
Povedz mi!
Vieš, čo sa to tu deje!
Vieš, pretože sa ti to stalo tiež!
Povieš mi to.
Napíš to.
Napíš to! Prosím!
Tento postoj nič nevyrieši, madam.
Mimochodom, nevie písať.
- Kde sú? - Čo?
Závesy!
Závesy, na ktorých závisí život mojich detí!
Niekto vzal závesy!
Všimla som si, madam.
Nie je potrebné, aby ste zvyšovala hlas.
Och, pán Tuttle. Akurát som vás chcela zavolať.
Viete, že niekto vzal všetky závesy?
Závesy?
Och, Bože.
Prečo by niekto chcel vziať všetky závesy?
Aby sem vpustil denné svetlo, myslím.
Denné svetlo. Samozrejme.
Niekto chce zabiť moje deti.
Prečo si myslíte, že denné svetlo by ich zabilo?
Zošaleli ste?
Povedala som vám.
Už som vám to povedala!
Deti sú citlivé na svetlo!
Svetlo ich zabije!
Áno, ale to bolo predtým.
Stav sa mohol upraviť sám.
Ak ich nikdy nevystavíte dennému svetlu,
ako budete vedieť, že nie sú vyliečení?
Moja švagriná mala strašnú reumu...
na nohách a chrbte.
Potom jedného krásneho dňa...
sa stratila.
Idem nájsť tie závesy...
a potom, čo mi ich pomôžete zavesiť...
opustíte tento dom!
A čo pán domu, madam?
Čo by o tomto všetkom povedal on?
Dajte mi kľúče.
Chcem tie kľúče hneď!
Viem, čo chcete.
Chcete nás vyľakať.
Chcete nás dostať odtiaľto, mňa a moje deti.
Chceli ste prevziať tento dom...
od prvého dňa, čo ste prišli.
Teraz, dajte mi tie kľúče. Nebudem ich prosiť znova.
Mali by ste sa skúsiť ukľudniť, madam.
Dajte mi kľúče.
Dajte mi ich.
A teraz odtiaľto vypadnite.
Viete čo, pán Tuttle?
Myslím, že svoje som už urobila.
A čo vy?
Och, áno. Určite.
Radšej pôjdeme a odkryjeme náhrobné kamene.
Čo robí mama?
Už som ti povedala. Zbláznila sa.
Klamárka.
- Zbláznila sa! - Klamárka, klamárka!
Noc.
Kam ideš?
Mám toho dosť.
Idem do lesa hľadať ocka.
Ideš utiecť?
Ak sa zavesím na rúru...
môžem zošplhať na zem.
Je to veľmi ľahké.
Ak to mama zistí, tak máš na mále.
Áno, áno, áno.
Anne, počkaj!
Aj ja chcem ísť hľadať ocka.
Klamár. Len nechceš zostať sám.
Strachopud, strachopud!
Buď ticho!
Anne, myslím, že sme sa stratili.
Stále sme ešte nevyšli zo záhrady, hlupák.
- Bojím sa. - Nemal si potom ísť.
- Hovor niečo. - Čo by som mala hovoriť?
Neviem. Niečo.
Pozrime sa. Moje meno je Anne a kráčam.
Kráčam a moje meno je Anne.
Čo je to tam?
Myslím, že sú to pomníky.
Nechoď tam!
Prečo nie?
Čo ak vyskočia duchovia?
Hroby nemajú duchov. Iba kostry.
Niečo je tu napísané.
Poďme!
Počkaj!
Och!
Anne! Čo je tam napísané?
Musíte byť silné, deti.
Nicholas, poď sem!
Pani Millsová, prosím nehovorte mame, že sme ušli.
Nehovor s nimi!
Prečo?
- Sú mŕtvi! - Čože?
Sú to duchovia! Prosím, poď sem!
Deti!
Nicholas!
Oni sú duchovia?
Prečo nemajú oblečené plachty a nerinčia reťazami?
Povedala si to...
Nestarám sa o to, čo som povedala! Choď od nich!
Vždy sa mi posmievaš a klameš...
a som z toho chorý!
Nežartujem! Hovorím pravdu!
Poď sem!
Rýchlo!
Mama! Mama!
Deti!
Utekajte!
Bežte! Do domu!
Nechoďte bližšie!
Nehýbte sa!
Nenamáhajte sa, madam.
Tuberkulóza to s nami skončila...
pred viac ako polstoročím.
Choďte preč!
Otvorte dvere, madam. Prosím.
Čo chcete?
Mama, neotváraj dvere. Nie.
Videli sme ich hroby.
Choďte hore a schovajte sa.
- Choďte. - Bojím sa.
Och!
Nerozdeľujte sa!
Och!
Čokoľvek urobíte, nerozdeľujte sa.
Choďte sa skryť. Choďte. Choďte.
Snažili sme sa, aby ste pochopili.
Pochopili čo?
Dom.
Novú situáciu.
Akú situáciu?
Musíme sa všetci učiť žiť spolu...
živí a mŕtvi.
Och!
Ak ste mŕtvi, nechajte nás na pokoji!
Nechajte nás na pokoji!
Sem. Vlez dnu.
Povedzme, že vás necháme.
Myslíte, že oni vás nechajú?
Kto?
Votrelci.
Nie sú žiadni votrelci.
Oni zvesili závesy.
Nie sú žiadni votrelci.
Och, áno, ubezpečujem vás, že to boli oni.
A teraz sú tam s vami a deťmi.
Čakajú na vás.
Nie!
Áno. A verte mi, skôr či neskôr,
vás nájdu.
Počúvaj, počkaj tu a ja sa hneď vrátim.
Nie, nie, nie. Mama povedala, že by sme sa nemali rozdeliť.
Nemôžeme ju nechať samú.
Prestaň tak dýchať.
Nicholas, prestaň tak dýchať.
Prestaň dýchať!
Počuješ to? Niekto tam je.
Poďte s nami, deti.
Poďte s nami.
Nicholas?
Anne?
Kde ste?
Odpovedzte!
Votrelci ich našli.
Už nemôžeme nič urobiť.
Musíte ísť hore a hovoriť s nimi.
Otče náš, ktorý si na Nebesiach...
posväť sa meno tvoje.
Príď kráľovstvo tvoje...
buď vôľa tvoja ako v nebi...
tak i na zemi.
Chlieb náš každodenný daj nám dnes...
a odpusť nám naše viny...
Prečo sa bojíte, deti?
Prečo nechcete, aby sme boli vašimi priateľmi?
No tak. Rozprávajte sa s nami.
Rozprávajte sa s nami.
Povedzte mi, čo sa stalo.
Nepovedz jej! Nepovedz jej!
"Nepovedz jej."
Ak jej to poviem, nechajú nás na pokoji.
Mama!
"Mama."
Prečo plačete, deti?
Čo sa stalo v tejto izbe?
Čo vám urobila mama?
Niečo o vankúši.
Tak vás zabila?
S vankúšom?
Nezabila nás!
Deti, ak ste mŕtve,
prečo zostávate v tomto dome?
Nie sme mŕtvi!
Prečo zostávate v tomto dome?
Nie sme mŕtvi!
Prečo zostávate v tomto dome?
"Nie sme mŕtvi! Nie sme mŕtvi!"
Nie sme mŕtvi!
Och!
Ste v poriadku?
Áno. Len malý závrat, to je všetko.
Čo sa stalo?
Skontaktovali sa.
Všetci traja?
Podľa všetkého, áno.
Matka a dve deti.
Celkom zaujímavé, nemyslíte?
Zaujímavé?
Bola som vydesená k smrti!
Miláčik, ukľudni sa.
Nie. Doteraz, bolo podľa teba...
ale teraz ma počúvaj.
Nie je možné, aby sme zostali v tomto dome dlhšie.
Je to celkom jasné...
že tieto bytosti nechcú, aby sme tu žili.
Stále o nich nič nevieme.
Áno, vieme!
Vieme, že žena sa zbláznila...
udusila svoje dve deti, a potom sa zastrelila.
To úplne stačí. Mysli na svojho syna.
S Viktorom nie je nič.
Áno, je! Má nočné mory.
Povedal, že videl to dievča...
a tiež táto pani ňou bola posadnutá.
Prosím, nechaj nás odísť z tohto domu.
V poriadku.
Odídeme zajtra ráno.
Oh, ďakujem Bože za to.
Idem a dozriem na Viktora.
Ešte raz, ďakujem veľmi pekne za to, že ste prišli.
S radosťou.
Dúfam, že sme pomohli.
Och, áno, samozrejme. Hoci musím priznať...
Najprv som nemohla pochopiť...
čo robí vankúš v mojich rukách,
alebo prečo ste sa nehýbali.
Ale potom som vedela.
Stalo sa to.
Zabila som svoje deti.
Vzala som pušku.
Priložila k čelu.
Potom stlačila kohútik.
Nič.
Potom som počula váš smiech v spálni.
Hrali ste sa s vankúšmi...
akoby sa nič nestalo.
A myslela som, že Pán vo svojej milosrdnosti...
mi dal druhú šancu...
hovoriac mi, "Nevzdávaj sa".
"Buď silná."
"Buď dobrou matkou."
"Pre nich."
Ale teraz...
teraz...
čo to všetko znamená?
Kde to sme?
Mladá Lydia povedala to isté,
keď zistila, že my traja sme mŕtvi.
A bolo to naposledy, čo prehovorila.
Ale nemohla som vám to predtým povedať, až teraz.
Mám nám spraviť šálku čaju, madam?
Votrelci odchádzajú...
ale iní prídu.
Niekedy ich cítime.
Inokedy, nie.
Ale to je tak, ako to vždy bolo.
Madam.
Mama,
ocko zomrel vo vojne, však?
Áno.
Uvidíme ho ešte?
Neviem.
Ak sme mŕtvi, kde je detské predpeklie?
Neviem, či je nejaké detské predpeklie.
Nie som oveľa múdrejšia ako vy...
ale viem, že vás milujem.
Vždy som vás milovala.
A tento dom je náš.
Povedzte to so mnou.
Tento dom je náš.
Mama, pozri. Už to viac nebolí.
Nikto nás neprinúti opustiť tento dom.
Poďme, Viktor.